Rome - Del 4 "Stealing From Saturn"
Text: OckeJ www.SweSUB.nu
Dagen var varm, men på natten blir det kyligt fort.
I övermorgon är vi i Capua,
och du får sova i ett varmt hus.
Getter kan väl ha sina dygder, men här är vi, flyktingar i vårt eget land
Vi är inte flyktingar, vi manövrerar.
Som du säger, här är vi, på manöver, medan tyranner sitter i Rom.
Ändå sover jag som ett barn i mitt tält.
- Kanske inte inatt, dock. - Jag är ledsen om det besvärar dig.
Han är klar när som helst. Quintus har en fallenhet för sådant här.
- Jag hoppas det. - Din son, Quintus...
- Jag visste inte att han var med oss. - Han anlände imorse.
Ah! Det var bättre.
- Skrik är en tunn sås, tycker jag. - Quintus har sina fel,
men han är lojal och orädd.
En far kan inte be om mer.
Jag har aldrig hört eller tänkt något annat.
Dault erkände äntligen, söndersliten och röd.
Blod! I ansiktet, tvätta dig.
Var är Durio och guldet?
Han dödade Durio, precis som du misstänkte.
De tog guldet norrut, på Via Flamigna, där de stötte på Caesars spanare.
Ett par romare och 20 ubianer. För många för våra pojkar.
De flydde, som den lort de är och lämnade guldet åt spanarna.
Omöjligt! Jag har hört från Rom, Caesar har inte guldet.
Min man, Vulpi, får alltid fram sanningen.
Om inte Caesar har det så måste spanarna behållit det själva.
Hitta spanarna. Nu!
Ni ser, tidvattnet har redan vänt. Utan guldet kommer Caesar att finna
Rom svårt att underkuva.
Utan guldet ligger inte vi heller bra till.
Utan guld måste han bruka våld.
När han väl spiller blod kommer folket att vända sig emot honom.
Utan folket har han ingenting.
För invånarnas säkerhet råder undantagstillstånd.
Grupper större än tre män får inte samlas på allmän plats.
Utegångsförbud gäller. Personer funna på gatorna efter mörkrets inbrott
kommer att dömas därefter.
Länge leve general Gaius Julius Caesar, republikens frälsare.
Jupiter Optimus Maximus!
- Ert namn, medborgare? - Gaius av Julii.
- Även kallad Caesar. - Yttra er.
Jag ber ödmjukt om att ordningen återställs och att Rom får veta
att gudarna stöder mina handlingar.
Ni har tagit er in i staden med vapen. Jag varnar er; Det bådar sällan gott.
Gudarna vet att mina avsikter är fredfulla.
Folket måste veta det också.
Låt gå.
Varsel ska tydas på den första, obefläckade morgonen.
Låt fåglarna flyga vart de må.
- Hur mår brodern? - Eländigt!
- En rebells slav... - En framgångsrik rebell åtminstone.
- Juryn överlägger fortfarande. Och du? - Sant elände är att vara bunden till
en besvärlig kvinna.
Angående middagen ikväll: Caesar undanber sig skaldjur.
Här är en gästlista.
Jag hoppas din dam är medveten om vilken är detta är för henne.
Hon är mycket medveten.
Caesars värdinna är i praktiken stadens första dam.
- Bortsett från Caesars fru. - Calpurnia? Caesar kräver inte mer än
att hon är lugn, vacker och värdig.
Hon är en varelse av stor värdighet.
En väldigt fin lista med folk. Varenda aristokrat som är kvar i staden.
Han tänker väl inte mörda dem?
Det tror jag inte.
Min husmor tycker inte överraskningar.
Servilia?
Varför bjuda in henne?
Kan det fortfarande finnas ngt mellan dem? En gammal sandal som hon?
- Lite lyster har hon fortfarande. - Hon får inte komma mellan mig och Caesar.
Varför är Servilia inbjuden till festen?
Servilia av Junii, varför är hon bjuden?
På grund av hennes son, uppenbarligen.
Väckte du mig för det?
Så klart. Han måste behålla Brutus som symbolisk vän.
Det är allt. Det skulle se illa ut om Brutus var hans fiende.
- Det finns ingen kärlek där, bara politik. - Herregud kvinna, låt mig sova!
- De är gettestiklar, domina. - Inte till mig, till Octavion.
Hämta Dimita.
Ät medan de är varma, de härdar din penis.
Helst inte.
Nonsens, du är tvungen.
Du har utvecklat en feminin sida och jag tycker inte om det.
- Jag är pojke, det är naturligt... - När min mors far var i din ålder
gick inte en slavflicka säker.
Juniis män är maskulina, gör som jag säger.
Jag gör det inte.
Du går inte härifrån innan du gjort det.
Dimita! på banketten ikväll.
Inga skaldjur, fisken får inte bli överkokt, bara så att de dör.
Jag väntar...
Min modige pojke.
- Fick mor Glabius mördad? - Självklart inte.
- Är du säker? - Så säker man kan vara.
Svär du vid Jupiters sten?
Jag svär vid Jupiters sten.
Om hon gjorde det, fick honom mördad...
Vid furierna, jag sliter sönder hennes hals med tänderna.
I Narbo kunde jag få tio fester för samma pris.
Narbo är inte fullt med lik, soldater och folk som är rädda för att lämna huset.
Det är ingen bra tidpunkt just nu.
Jag kan inte starta en affärsverksamhet utan att ha en fest, eller hur?
Dagen är lyckosam och allt är säkert.
Jag kommer ihåg förra gången när Sulla hade soldater i staden;
- Tillräckligt med blod för att måla husen. - Caesar är inte Sulla.
Han har förklarat undantagsstillstånd för att bevara freden.
Vi får väl se. Jag åkallar Ceres och Bacchus så att du blir nöjd.
Hitta en gris så ordnar jag en fest... I Hades om det behövs.
- Och ta betalt därefter. - Musa serverade sniglar istället för
ostron när hon begravde sin livmoder. Det fick hon sent glömma.
Utskrattad på gatorna.
Gudomliga Janus, vi viger denna fest åt dig. Jag ber ödmjukt om att du är
god mot mig och mitt hus och att du ser väl på mitt företagande.
Lucius Vorenus, hans höghet Marcus Antonius efterfrågar din närvaro.
- Nu? - Själfallet inte. Nästa år.
Vorenus, min käre kamrat.
Jag känner knappt igen dig utan ett blodigt svärd i handen.
Du kan gå, Cato.
Roande, va?
- "Cato". - Om du säger det.
Så klart att du inte tycker det är roande.
- Hurdant är det civila livet? - Bra, så här långt, Sir.
Jag kunde förstås fått dig korsfäst för desertering.
Jag är ingen desertör, min tjänstgöring var över. Jag höll mitt löfte.
Det är du som...
"Det är jag som"... vad?
När man gått över Rubicon är Romare medborgare, inte soldater. Lagligt sett...
Precis som en präst: Förblindad av sin munkkåpa.
- Ända sedan Roms grundande... - Bespara mig "grundandet", Vorenus.
Saker och ting ändras. Livet är som vatten, inte som sten.
Då drunknar jag förmodligen.
Ser du inte att din kära republik är död sedan länge?
Att Caesar försöker rädda Rom från undergången?
Nej, det ser jag inte.
Det räcker nu.
Vilket yrke ska du försöka dig på?
Importera varor från Gallien: slavar, tryffel, vin.
En handlare? En hederlig, slagkämpe som du?
Räkna kartonger? Krafsa ihop konton?
- Du blir galen. - Det må vara.
Jag behöver dig, Vorenus.
Caesar behöver dig.
Det finns ingen bättre i legionen, ingen som är mer respekterad.
- Vi har hårda strider framför oss. - Strid mot romare.
Blod är blod. Vill du verkligen att 13:e ska nå sin höjdpunkt utan dig?
Om du kommer tillbaka till legionen så blir du befordrad till prefekt.
Av första graden. Och en kontraktsbonus:
10.000 silvermynt.
Jag har valt den här vägen, och följer den dit den leder.
Det tynger mig, Vorenus.
Det tynger mig djupt.
Då så, iväg med dig.
Goddag, medborgare.
Vorenus!
Nästa gång vi ses är jag kanske inte lika vänlig.
Vad står det?
Det är inte helt säkert, men din hemlighet är nog trygg.
Inte helt säkert?
- Tecknen är blandade. - Vilken nytta gör det?
Berättar vad du döljer så kan jag vara mer exakt.
Ett barn är inblandat.
Ett manligt barn... babyn?
- Glöm det, det är bäst att låta det bero. - Som du vill.
Om det är till någon hjälp så står det, att din make kommer att bli rik.
Lika rik som Croesus.
Det är alltid något, eller hur?
Tack.
Bra! Klart.
Vatten.
Hur såg jag ut för åtta år sedan?
Likadant.
Åtta år...
Åtta år... med slitna galliska slampor. När såg han senast en riktig dam?
Och en så vacker...
- Blommor... - ... i blomstring?
- 50.000 var till juristerna. - Så mycket?
Jag önskar köpa deras trohet, inte hyra den.
Se till att de kvitterar pengarna.
Och hur mycket till pretorerna? "underjurister"
Ingenting. När de får höra hur mkt juristerna fick kommer de krypande.
Vi kommer inte att ha medel nog att styra staden.
Vi måste döda några rika män och ta deras pengar mycket snart.
Annars sinar brunnen, väldigt snart.
Jag dödar ingen så länge det inte är nödvändigt.
En nobel strategi, ett överraskningsmoment...
Du får tjata på mig senare.
Jag tror att det här är passande.
Helt rätt, min kära.
Furstligt, men inte överdrivet furstligt.
Just en snygg början på min rörelse om ingen kommer på festen.
Oroa dig inte, de kommer.
Jag kanske skulle ha väntat, som du sa.
De kommer.
Och när de väl kommer; försök då att le emellanåt.
Och ryt inte på dem.
- Vem är det där? - Erastes Fulmen.
Vår hedersgäst: bygghandel, brandförsäkring...
Lucius Vorenus.
Niobe.
Tack för att Ni kom. Det kan inte har varit lätt.
Vad gör några soldater? Min fru, Phyllis.
- Varsågoda, sätt er ner och ta en kopp vin. - Ja tack.
Man blir törstig på vägen.
Syster...
- Allt väl? - Allt är väl, oroa dig inte.
- Det här är väl inte lilla Lydie? - Goddag, Lucius.
- Det här är min make, Vander. - Välkommen.
- En ära, Lucius Vorenus. - Tack för grisen. Med alla butiker stängda
- vet vi inte vad vi skulle gjort. - Jag är glad att jag kunde hjälpa.
- Tack så mycket för inbjudan. - Det är mitt nöje, Servilia.
Jag insisterade på att du skulle komma.
Vad som än drabbat dig så är vi fortfarande vänner.
Hon har en bra kosmetikaslav, men Caesars kärlek?
Absurt.
Bered väg för huvudkonsuln, Gaius Julius Caesar;
Son till Venus, ledare över Galliens legioner.
Stig åt sidan och vik undan.
Snälla, narras inte. Det är bara er morbror Gaius. Res på er.
Allihop, res på er.
Min kära systerdotter.
Vördade morbror. Välkommen... välkommen hem.
Servilia av Junii, det är en ära.
- Förtjusande. - Ert nöje är mitt.
Det är tråkigt att er son inte är här.
Det tycker jag också. Jag hoppas att ni förlåter hans frånvaro.
Han är er evige vän.
Jag förstår fullständigt.
Hälsa Brutus från mig och försäkra honom att han inte kommer att ångra vår vänskap.
Det kommer ingen av er att göra, oavsett var er lojalitet legat tidigare.
- Några vapen? - Inga.
Var kommer ni ifrån?
- Från Aternum, dominus. - I vilket yrke?
Likinsamling, benmalning. Död handel i allmänhet.
Då har ni kommit rätt. Vilka är de där?
De är scytier. De talar inte vårt språk.
Kom in då.
Du! Säg åt dina vildar att hålla sig borta från anständiga kvinnor.
Det ska jag göra.
- Ni måste tagit fina byten av gallerna. - Jag klagar inte.
Det är praktiskt med pengar i dessa tider.
Man kan inte fly med sina ägor om man valt fel sida.
- Vem tror du kommer att vinna? - Det är svårt att säga.
Du hoppas väl på din man?
Caesar är inte min man längre.
Dina byten, du ska väl låna ut intäkterna?
Nej, jag ska köpa den här fastigheten så jag kommer inte att ha pengar över.
Jag tänker utnyttja utrymmet till en importfirma. Slavar, mestadels.
Slavar...
Jag har vänner, bra vänner.
Om du behöver hjälp, kommer du till mig.
Mer vin här borta.
Det finns t.o.m. de som säger att en vit fågel varken är jakande eller nekande.
Sådana är de barbariska innovationerna i våra dagar.
Barbariska.
Vi kunde lika gärna vara syrier.
Jag håller med till punkt och pricka.
Som förste profet, gläder det mig att höra er säga det.
Jag har hört att era åsikter följde trenderna.
Det är skandalöst! Jag tycker att religion är våra prästers domän.
Soldater som jag gör bäst i att inte lägga oss i.
Mycket glädjande.
Octavion, sitt inte bara där. Säg något fyndigt.
Jag har inget att säga, du vet att jag inte kan småprata, mor.
Du där, lite poesi tack.
Hon kan skriva flera sidor med sådant där.
"Det är lätt att gå ner i helvetet, dödens dörrar står alltid öppna.
Men att klättra upp igen, det är svårt."
Det var lite dystert, hjärtat, men det gör inget.
Hon har förlorat sin make, vet du.
Det är bäst att din syster går, det var ett misstag att hon kom.
Det skulle se konstigt ut om hon inte kom hit.
Tala med Evander, så är du snäll.
- Slaktare, det är dags att ta hem din fru. - Hon vill inte gå.
Då är det bäst att du tvingar henne.
- Det är dags att gå. - Inte än, jag tycker om det här.
- Släpp mig, älskade. - Lydie, snälla.
Släpp mig, annars berättar jag en mycket bra historia för vår tappre soldat.
Och få oss alla dödade? Vill du det?
Jag älskar dig, varför älskar du inte mig?
- Lydie, snälla. - Jag är din fru.
Vi var överens, du svor vid Persephone att du skulle hålla tyst.
- Har jag inte hållit tyst? - Om min make får veta...
Din make är en blind dåre. Hörde du? En blind dåre!
Låt mig vara!
Hustru?
Cecilia.
Säg mig, hur mår Cecilia?
- Hon mår bra, tack. - Bra!
Jag tror nog att jag glömde bort hennes förra födelsedag.
- Hennes födelsedag? - Slarvigt av mig men hon kanske förlåter
- mig om jag skickar en gåva. - Det är inte nödvändigt.
Det är svårt att hitta rätt gåva till en kvinna. Vad en älskar, hatar en annan.
Hon kanske skulle acceptera lite pengar.
Det är en god idé!
- 100.000 silvermynt, kanske? - Det är mycket vänligt av er.
Men jag är rädd att min fru är en kvinna med dyr smak.
De bästa kvinnorna är ofta det.
- 150.000. - Hon skulle klä sina slavar i silke om jag tillät det.
Hon äter ostron till frukost, dagligen.
Hon borde vara försiktig. Folk sätter ofta ostron i halsen.
200.000.
Det är både en mycket generös och passande gåva.
- Hon skulle vara er stort tack skyldig. - Att tänka gott om mig är tack nog.
Det har hon alltid gjort.
Det vore inte oetiskt om hon fortsatte med det.
Vi förstår varandra väl.
Gör en notering: 200.000 till förste profeten.
Han tror han är Midas, den token.
Vi går till Janus präster och får dagen att glömmas bort.
Det blir dyrt...
Det här är ett stort omen. Det är ingen att slösa bort pengar.
Din syster och hennes make kan inte komma hit igen.
Som du vill.
Goddag, enkle man.
- Centurion Lucius Vorenus? - Vem frågar?
Hans nåd, Quintus Pompeius.
Det är bäst att ni har en bra ursäkt för den här kränkningen.
- Berätta var guldet finns, och fort. - Vilket guld? Tala förnuft!
Förnuftigt nog?
Inte i närheten. Jag frågar igen: Vilket guld?
Envis, heller hur?
Den här slampan är din fru, antar jag.
Håll fast henne.
Jag kan inte berätta vad jag inte vet. Jag vet inget om något guld.
Du vet mycket väl, jag söker efter
- guldet ni stal från min fars män. - Jag har inte stulit något guld.
- Ni har fått fel information. - "Fel information".
Är ni inte ledare för spanarna i 13:e legionen?
- Jag var det. - Och förra veckan...
- Stoppade ni en vagn med säd på vägen till Flamigna?
Den fördes av förklädda soldater. Vi gav oss efter soldaterna och lämnade vagnen.
- Det slog er aldrig att titta inuti? - Det hade vi inte tid med.
Vi hade order. Er vagn finns kvar där så vitt jag vet.
Lögner. Skär henne!
Varför så dyster?
- Vem är det här? - Hans nåd, Quintus Pompeius.
- Neptunus gissel. - Jaså, "Neptunus gissel"?
De letar efter en vagn med guld.
Guld... så spännande!
Pröva inte mitt tålamod, bonde.
Gå härifrån nu, kortväxte arsel. Och ta ditt avskum med dig.
Som jag ser det,
slänger vi lille Quintus i Tiber, skaffar oss en vagn...
smyger iväg dit guldet är begravet,
gräver upp det... rider mot kusten och seglar mot Spanien.
- Jag måste tänka. - Vad är så fel med det?
Vad som är fel?
Även om det inte är en synd att stjäla helig egendom från Rom...
- Jag kunde ju inte veta det. - Sen åker du genom staden på en bärstol,
hojtandes och sjungandes och tillkännager stölden för alla inom hörhåll.
Vid soluppgången vet alla vad du gjort och att du är här, i mitt hus.
- Vad ska vi göra då? - Du måste ge tillbaka det.
Om du går till Caesar och tar med dig Pompeius son, så kanske han visar nåd.
- Ge tillbaka det? Jag tror inte det. - Det är inget råd, det är en order.
- Här kommer jag med en gudasänd gåva... - En order!
Mitt hem invaderades och min fru blev nästan dödad på grund av dig.
Ok.
- Men du kommer väl med mig? - Det här är din oreda, ordna upp den själv.
Bra!
Då går jag.
Lycka till, Sir.
Ursäkta mig, jag kommer tillbaka fortast möjligt.
Ursäkta mig, min kära.
Pullo, din skurk.
- Vad har du gjort nu? - Jag... Ers nåd...
Lucius Vorenus sa att jag skulle gå till er...
Lediga, soldat.
- Vem är det här? - Quintus, Pompeius son.
Ja, det är det!
Quintus, gamle vän!
- Vad kul att se dig. - Förklara.
Så här ligger det till, Ers nåd: Den här kom för att hitta guldet.
- Vilket guld? - Guldet som Pompeius pojkar stal från stadskassan, Sir.
- Pompeius har inte guldet? - Det har han inte, Sir.
Jag menade inget illa och hade jag vetat att guldet kom från stadskassan så
hade jag aldrig rört det.
- Den här flickan, Sir... - Glöm flickan. Kom till saken.
Var finns guldet?
I säkert förvar, Sir. Jag begravde det.
Djupt in i skogen, några mil ifrån porten mot Flamigna.
Tack.
Ni ska få betala.
- Nog kan du bättre än så. - Låt honom vara.
Tråkigt att träffas så här, Quintus.
Jag har stor respekt för din far och hans familj.
- Kyss mig arslet, din förrädiska hund. - Elegant liten lymmel, eller hur?
Du har inget att frukta. Ditt liv är fortfarande ditt eget; jag skickar dig
till din far med ett erbjudande om vapenvila.
Vapenvila?
- Tyst. - Har du blivit galen? Vi har dem ju.
- De ligger på rygg. - Var tyst.
Ett erbjudande om total vapen- vila på bra villkor.
Om våldet fortsätter beror det inte på mig utan på din far och hans allierade.
Min far behöver ingen vapenvila. Om två fulla månar ser vi dig på ett spätt...
Sätt honom på en häst.
Stygga kvinna.
- Du sa aldrig att Caesar känner sådan passion för dig.
- Det är inte sant. - Jag såg hur han tittade på dig.
Precis som tjuren som förförde Europa.
Jag klandrar honom inte. Sådan skönhet...
Du är allt för vänlig.
Caesar har inga begär efter mig, och jag har inga efter honom.
...och sådan blygsamhet.
Är hon inte vacker, Calpurnia?
Hon saknar de getliknande drag som man annars ser på kvinnor i hennes ålder.
- Kanske har hon en hemlig, magisk dryck. - Du börjar bli lättfärdig.
Ursäkta om jag inte hänger mig sådant prat.
Vi kommer ångra att han får leva. Han är mycket hätsk av sig.
Det finns många odöda jag kommer att ångra innan jag är klar.
Ta med dig Pullo och hämta guldet.
Legionär Pullo.
Du är en tjuv. En dåraktig och inkompetent tjuv.
Men du har tjänat oss väl förr så vi ska låtsas att din dåraktighet är en form
utav ärlighet och låta dig gå ostraffad.
Faktum är att vi ska belöna dig.
Jag vill inte bråka med lyckans makter och du är tydligen hennes kelgris.
- När ni hittar guldet ger du honom 100 guldmynt. - Tack, Sir!
Som du önskar.
På tal om det, Antonius: Ifrågasätt aldrig mitt omdöme inför våra fiender.
Du har ett bra minne så du kommer att komma ihåg det.
- Jag ska komma ihåg det. - Utgå.
- Varför rynkar du på pannan? - Marcus Antonius har en poäng.
En vapenvila verkar är inte taktiskt korrekt.
Det beror på villkoren.
- Ja... - Ja...
Du ställer villkor som Pompeius inte kan acceptera, men senaten däremot...
Snabbt...
Håll ut, dominos, folk tittar. Sir, ta oss någonstans där ingen ser oss.
- Vad har flugit i honom? Gift? - Morbus comitialis, det går snart över.
Snälla, dominos, stäng dörren.
- Ska vi inte hämta en doktor? - Nej, det ska vi inte.
Hans åkomma får inte bli känd under några omständigheter.
Ingen följer en man som Apollo har förbannat med Morbus.
Svär vid Orcus, att du aldrig berättar om det här.
- Mår du bra, make? - Det är inget allvarligt.
Atia. Jag är trött, jag tror att vi lämnar er nu.
- Som ni önskar. - God natt, min kära.
- Har du haft det trevligt? - Ja, det har jag.
Din systerdotter Atia är mycket hövlig,
och profeten gjorde många uttalanden om religion.
Tyvärr kommer jag inte hem med dig nu på direkten.
- Men du mår inte bra? - Jodå, jag har återhämtat väldigt bra.
Jag har brådskande ärenden att gå igenom med mina rådgivare.
Affärer på natten... det är inte passande.
Inte passande men nödvändigt. Jag måste vara redo att jaga efter Pompeius.
- Så fort han nekar till vapenvila. - Kommer han att neka?
Jag skulle tro det.
Vad är det som är fel, mor?
Jag är alldeles ensam.
- Vad skriver han? - Löjligt...
- Vad skriver han? - Inget som är värt att upprepa.
- Han erbjuder en vapenvila. - På vilka villkor?
Vapenvila med honom... Är ni fruntimmer? Jag ska få dem våldtagna av hundar...
Tystnad, ut med dig!
Ursäkta honom, han har blivit illa behandlad men han har rätt.
- Det kan inte bli vapenvila. - Självklart inte.
Men Caesar ber inte om mycket; laglig immunitet, gemensam nedrustning.
Ska jag nedrusta? Jag är den laglige konsuln av Rom, han är en brottsling.
Det finns inget gemensamt där.
Han må vara en brottsling, men han har staden.
- Vi måste ta itu med fakta... - Faktum är att han är en förrädare.
Nu ska vi vara rättvisa.
Konsul, han har varit anmärkningsvärt fredlig av sig.
Han har varken dödat era allierade eller inkräktat på er egendom.
Vi måste ta det här på allvar.
Förstår ni inte, han försöker slå en kil emellan oss.
Kanske det!
- Men en vapenvila köper oss iaf tid. - Quintus har rätt, ni är fruntimmer!
Dårar.
Säg att du älskar honom. Säg det så går jag och kommer aldrig tillbaka.
Jag älskar honom. Vid mina barns själar så älskar jag honom.
Titus Pullo, vilken glädje!
- Så de lät dig leva? - Det gjorde de.
Var är Vorenus?
Han är och ber om bättring vid Janus altare.
Du känner Evander Pulchio, min svåger... min systers make.
Evander, säger du?
- God hälsa "åt dig", soldat. - Åt dig också.
Vill du ha vatten? Sätt dig.
Store Jupiter, vänligen ge oss tecken inom de gränser jag satt upp.
Varslen är goda.
Text: OckeJ - Synk: Hugga Bugga www.SweSUB.nu